- Nesten ferdig, mr George. - Bra, Phil.
- Er det kapteinens brev? - Det er det, Phil.
- Gir De det til mr Tulkinghorn? - Jeg ser ingen annen utvei, Phil.
- Det er det eller gaten. - Han kan henge seg. Vi klarer oss.
Engst Dem ikke for meg, George. Jeg kan begynne å bokse igjen.
Kampens dager er over, Phil. Ikke ta det ille opp.
Dette handler om ære. Kapteinens ære.
Det handler om liv og død, Phil. Og kapteinen er død.
Min plikt er å tenke på de levende.
Mr Tulkinghorn skal få det han vil ha. Denne gangen.
Så snilt av Dem, mr Jarndyce. For en gjestfrihet.
En vogn bare for meg.
De blir husket på dommedagen. Når mine små fugler bli fri.
Det gleder meg. Trivelig reise, ms Flite.
- Deres fetter. Mr Carstone. - Hva er det med ham, ms Flite?
Noen må holde ham tilbake. Ellers går han under.
- Det er ingen fare med Richard. - Jeg kjenner igjen tegnene.
Jeg så da de oppstod hos Gridley, og så slutten.
Hvis noen holder ham tilbake, kan alt fortsatt ende godt.
Adjø, kjære dere!
- Hva er det, Clamb? - Sersjant Georges håndskriftsprøve.
- Han ville ikke komme inn. - Ingen fare. La meg få se på det.
Slik ser altså kaptein Hawdons håndskrift ut.
Og dette er håndskriften til den skrivere som ble kalt Nemo.
Jeg ville sagt at håndskriften i de to dokumentene er identiske.
Er De enig, Clamb?
Det blir stille nå som ms Flite har forlatt oss.
Hun elsker å prate, ikke sant?
Hva er det, Ada?
Jeg syntes ikke om det hun sa om Richard.
Ms Flite sier mye rart om alt mulig.
Hun sa at han kan gå under og jamførte med stakkars mr Gridley.
Richards kjærlighet til deg er stabil.
Han er ikke som mr Gridley eller ms Flite.
Han har en annen enn seg selv å bry seg om.
- Det får ham til å handle rett. - Ja.
Ja, slik blir det. Jeg håper det.
Vi må gå ned nå. Er du klar snart?
Det var spennende nyheter om mr Woodcourt.
Et skipbrudd, der han reddet mange sjømenns liv.
Du må ha følt deg stolt, Esther.
Jeg følte meg stolt av ham. Men han er ikke noe for meg nå.
- Hvordan kan du si noe sånt? - Det er sant.
- Han syntes om deg. Jeg vet det. - Det gjorde han kanskje.
Han ville sagt det før han dro, hvis jeg var rik eller noens datter.
Men han gjorde ikke det. Nå er jeg glad for det.
Han ville angret det hvis han fikk se meg nå.
Se ikke på meg sånn, Ada. Det er sant, og du vet det.
Kom inn, Esther, og lukk døren.
Jeg gikk forbi rommet ditt da jeg gikk ned til middag.
Jeg kunne ikke unngå å høre en del av samtalen deres.
- Jeg ber om unnskyldning for det. - Det trenger De ikke gjøre.
Det jeg sier til Ada, kan jeg si til Dem.
Da håper jeg at du ikke har noe imot at jeg sier-
- at jeg ble lei meg da jeg hørte deg si sånt.
- Om mr Woodcourt? - Ja.
Sett deg, Esther.
Holder du meget av ham?
Om jeg gjorde det eller ikke spiller ingen rolle nå.
Hans mor var tydelig med at jeg ikke er noen for en person-
-med en så fornem opprinnelse.
Nå er det ingenting å lure på.
Ingen gifter seg med en kopparret ubetydelig person som meg.
Er det ikke sånn? Jeg synes ikke synd på meg selv.
Jeg hadde flaks som overlevde. Jeg er på Bleak House.
- Så lenge det gjør deg glad. - Jeg er mer enn glad, Esther.
Uansett hva Woodcourt-ene måtte synes eller mene, -
- så finnes det andre som elsker deg inderlig.
Din ulykke har ikke gjort deg mindre elskverdig enn du var.
Kanskje er du nå enda mer elskelig for den som kjenner deg-
-og virkelig elsker deg.
Takk! Men De trengte ikke å si det. Jeg visste at De ikke ville endres.
Ada og Charley føler det på samme måte.
- Ikke helt samme sak, Esther. - Nær nok.
Engst Dem ikke for meg, sir.
Det kommer til å gå bra for meg, siden jeg har vennene mine.
Søppel! Søppel! Søppel!
Søppel. Rykk meg opp, Judy!
Ikke så voldsomt, din papegøye!
Nå tar vi neste bunke. Det er penger et sted i dette.
Jeg skal ha dem. De var en gjeld til meg.
Ut! Privat eiendom! Det er stengt!
Ingen dagdrivere, selgere og tyver slippes inn her. Ut!
De kjenner nok meg, mr Smallweed.
Guppy, ved Kenge & Carboys.
Jeg gjenkjenner Dem. De snuste rundt ved likskueretten.
- Hva gjelder det nå? - En bunke brev til en klient.
- Hvem er klienten? - Det får jeg ikke avsløre, mr S.
Man gir og man får. Hvem er klienten?
- En dame. - En dame? Svært hyggelig.
- Hva er det for brev, unge skurk? - Jeg er ingen skurk, sir.
- Jeg er jurist. - Det er samme sak!
- Hva er det for slags brev? - De er private.
Intime brev, som kun er av interesse for min klient.
Hun betaler. De har ingen verdi, bortsett fra for min klient.
- Men hun betaler? - En nominell sum.
De betaler en nominell sum. Hun gir Dem kongelig betalt!
- Stemmer ikke det? - Overhodet ikke, mr Smallweed.
Mitt motiv er å hjelpe klienten min, og om mulig også en annen dame.
En dame jeg holder kjær, mr Smallweed.
De liker damene Deres. Ikke sant, mr Guppy?
- Hvordan ser de brevene ut? - De er bundet med et rosa bånd.
Et rosa bånd? Svært koselig. Rykk meg opp, Judy.
- Og... - Hva da? Ut med det!
- De er til en kaptein Hawdon. - Kaptein Hawdon?
- Kjenner du til navnet? - Nei. Aldri hørt om ham.
Da så, mr Guppy. Vi har vareopptelling av den avdødes ting.
Et tungt arbeid, som De ser.
Finner vi brevene, kan vi kanskje forhandle med dameklienten Deres.
- Det var alt. Vis ham ut, Judy. - Takk, mr Smallweed. God kveld.
Blås i det der! Ut! Lås døra etter ham, Judy!
Kaptein Hawdon og en dame.
Og en ung dame. Det kan gi penger, tror jeg.
Hvor er brevene, ditt svovelstinkende udyr?
En invitasjon fra vår venn Boythorn. Han er svært insisterende.
Vil du reise dit, Esther? Tror du at du orker den reisen?
Reisen er ingenting, men...
Men hva da?
Jeg vet ikke om jeg vil bli sett utenfor vår lille krets.
- Jeg antar at jeg er forfengelig. - Du kan ha slør utendørs, Esther.
Boythorn er en venn og nesten like knytt til deg som vi.
Hør på dette. Hvis du ikke kommer dit, river han huset.
"Murstein for murstein, stein for stein."
- Nødig vil du bli ansvarlig for det? - Nei, det vil jeg ikke!
Jeg må venne meg til å bli sett som den jeg er nå.
Hils mr Boythorn at jeg takker ja med glede.
- My lady. - Ja, hva er det?
De unge damene er på besøk hos mr Boythorn igjen.
De er sett i landsbyen.
- Begge to? - Ja, my lady.
Hun som ble syk... Ms Summerson. Er hun frisk?
Ja, my lady, takk og pris.
Men hennes stakkars ansikt sies å være fælt kopparret.
Takk, mrs Rouncewell.
Har dere ikke hørt historien om spøkelset på Chesney Wold?
- Jeg tror nok ikke på sånt. - Det bør du.
Det er en sann historie. Kanskje dere får se spøkelset selv.
På Karl 1.s tid-
- fantes det en Dedlock som het sir Morbury Dedlock.
Han var lojal mot kongen.
Men hans lady hadde ikke noe slektsblod i årene.
Hun holdt med opprørerne.
Hun spionerte på sin ektemann og forrådte ham.
Hvor mye sir Morbury enn forsøkte, fikk han henne ikke på andre tanker.
Hun snek seg ut om natten og lammet hestene.
Slik er historien.
Sir Morbury og hans venner kunne ikke ri ut i kamp.
En natt avslørte han henne da hun gjorde det.
Han kastet henne mot steingulvet så hardt at hennes bekkenbein ble brutt.
Det er ingen hyggelig historie.
Hun døde langsomt av skaden.
Men før hun døde, uttalte hun en forbannelse over sin ektefelle.
"For alltid, når du hører mine fottrinn på den terrassen,"-
- "kan du stole på at elendighet og vanære kommer til huset Dedlock."
Slik har det vært fra den dagen fram til nå.
- Jeg skulle gjerne se det. - Jeg skal ta dere med i morgen.
- Ja, Clamb? - Sersjant George, mr Tulkinghorn.
- Hva er det med ham? - Er han fri fra sin gjeld?
Nei.
Sier De nei, mr Tulkinghorn?
Smallweed skal vente en måned og så drive inn gjelden.
Jeg forstår ikke, mr Tulkinghorn.
Jeg regnet ikke med å måtte forklare meg for sekretæren min.
Men siden du spør...
Jeg velger å drive inn gjelden fordi jeg vil gjøre det, -
-og fordi jeg kan gjøre det.
Sersjant George kommer til å lære at oppsetsighet har en pris.
- Oppfattet, Clamb? - Ja, sir. Takk, sir.
Bra. Gjør nå som jeg sier.
- Det er et stort og mørkt sted. - Vil du ikke bo sånn, Charley?
- Nei, frøken. - Ikke jeg heller.
- Dette må være stedet. - Jeg synes ikke om det, frøken.
Vi må være stille og tause. Da hører vi kanskje spøkelsets fottrinn.
Frøken!
Jeg skremte Dem, ms Summerson.
Jeg vet at De var alvorlig syk. Er De fortsatt dårlig?
Jeg hadde bra helt til nå nettopp, lady Dedlock.
Jeg vil gjerne snakke med Dem under fire øyne.
Kan ms Clare og Deres kammerjomfru gå hjem før Dem?
- Jeg ville vært svært takknemlig. - Naturligvis, my lady.
Sitt ned med meg, barnet mitt.
Det kommer til å gro.
- Hva er det? - Jeg har en sak å fortelle deg.
Det er så forferdelig at jeg ikke vet om jeg har motet til å si ordene.
Jeg er moren din, Esther.
Jeg forstår ikke.
Jeg er din elendige og ulykkelige mor.
Står du ut med å se på meg? Kan du tilgi meg?
Er De virkelig moren min?
Jeg visste ikke at du levde.
De sa at du døde noen timer etter at du ble født.
I tyve år visste jeg ikke at jeg hadde en datter som levde.
Jeg trodde at jeg aldri skulle få treffe deg.
Får jeg...?
Får jeg si mamma?
Hvor lenge har du visst det? Hvordan fant du meg?
Jeg oppdaget sannheten nå nylig.
Da fikk jeg vite at du var syk. Døende.
Jeg ønsket desperat å fortelle sannheten om deg selv.
Nå er jeg frisk, og vi har all tid i verden.
Nei.
Denne historien har ingen lykkelig slutt.
Jeg var en urimelig og impulsiv ung kvinne.
Jeg ble forelsket i en ung offiser og lå med ham-
- natten før han dro av gårde med sitt regiment til Karibia.
Han vendte aldri tilbake. Han ble rapportert som død.
- Var han min far? - Ja.
Hva var navnet hans?
Hans navn var Hawdon. James Hawdon.
Han var kaptein i et dragonregiment.
Visste han aldri at jeg fantes?
Jeg var veldig syk ved fødselen.
Da jeg kom til meg selv igjen, sa de at du hadde dødd.
Jeg trodde ikke at jeg noensinne skulle føle noe igjen.
Det gjorde jeg ikke heller, før nå.
Sir Leicester Dedlock fridde, og jeg sa ja.
Jeg sa ingenting til ham.
Jeg lurte ham og fikk ham til å tro at jeg elsket ham.
Det var slett gjort, og jeg kommer til å få betale for det.
Jeg har prøvd å være en god kone, men slektens ære er alt for ham.
Min hemmelighet ville knust ham. Han kan ikke få vite det.
Hvis han får vite det, er alt tapt. Han blir vanæret, og jeg går under.
Det er derfor at du og jeg-
-aldri mer kan treffe hverandre.
Jeg har akkurat funnet deg. Tving meg ikke vekk nå.
Jeg må.
Hvis vi treffes igjen, -
- vil det bli oppdaget. Alt ville blitt kjent.
Dette må bli den første og siste gang, min kjære datter.
Jeg kom hit for å se spøkelsesstien.
Jeg trodde at det var en historie, men det er sant. Eller hva?
Det blir jeg som fører med meg elendighet og vanære til huset.
Var det som ms Barbary sa sant, at jeg aldri burde vært født?
Nei, min elskede.
Forsøk å tilgi meg, barnet mitt.
Esther. Hva er det?
Ønsker De noe, my lady?
Nei. Takk, Rosa. Ingenting.
Esther? Har du det bra?
- Ja. Nå er det godt igjen, Ada. - Du var opprørt. Jeg så det.
Jeg var litt opprørt, men nå har det jeg godt.
Det var lady Dedlock, ikke sant? Var hun sint fordi vi gikk der?
Nei. Jeg kan ikke fortelle det, Ada.
- Er det en hemmelighet? - Ja, en hemmelighet.
- Får din beste venn ikke vite det? - Jeg ga mitt løfte.
En dag kan jeg kanskje si det. Lov å ikke spørre om det igjen.
Jeg trodde at vi aldri skulle ha hemmeligheter.
Jeg håper at dette blir den eneste.
Jeg tenkte å fortelle deg en, men nå vet jeg ikke.
Esther! Ada!
Senere.
Kjære unge damer. Jeg er en elendig figur.
Jeg inviterer dere hit, og nå akter jeg å overgi dere.
Men det må gjøres. Ifølge Jarndyce tilgir dere meg.
- Hva har skjedd, mr Boythorn? - Et viktig ærend. Jeg er vitne.
Jeg har forsikret ham om at dere overlever en dag eller to.
- Dere er fornuftige og kompetente. - Jeg håper at vi er det, sir.
Jeg er enormt takknemlig.
Snakk om flaks. Jeg visste ikke hvordan jeg skulle klare det.
Klare hva da, Ada?
Denne veien, mine damer.
Ikke bli sint, Esther. En person her vil treffe deg.
Treffe meg?
- Richard! - Esther!
La meg få se på deg.
- En stor forandring, som du ser. - Nei.
Du er den samme kjære Esther!
For en lykke. Vi tre sammen igjen. Nå slår vi oss ned.
La oss anta at ungdommene gifter seg.
Esther, da? Hun har vært Adas selskap.
Blir hun med Ada når Ada blir mrs Carstone?
Jeg håper at hun vil bli værende på Bleak House.
Som din husholderske?
Ikke nødvendigvis som min husholderske.
Som hva da?
Selvfølgelig! Hvorfor skjønte jeg ikke det?
Du vil gifte deg med henne!
- Er det så latterlig, Boythorn? - Latterlig? Naturligvis ikke.
Det hører man snakk om daglig. Gamle menn og unge husholdersker.
Si meg, når kom du på planen?
Da du satte henne på skole? Handlet det om det?
- Har du oppdratt henne til brud? - Nei! Jeg ber deg, Boythorn.
Hun vet ingenting om det. Jeg har sagt mer enn det jeg burde.
- Du respekterer vel tilliten? - Så absolutt.
Selv om jeg rives i stykker av hester, sier jeg ikke ett ord om det.
- Var dette din hemmelighet? - Er vi fæle som møtes i smug?
Nei. Men du kunne ha kommet til huset, Richard.
- Du er velkommen. - Jeg er ikke så sikker på det.
Det er litt anstrengt mellom min formynder og meg.
Feilen er min. Men nå er vi her.
Dere vil vel spise? Mr Grubble har anstrengt seg.
Fugl, koteletter og jeg vet ikke hva.
Det er så godt å sees igjen, Esther.
Jeg kom hit så fort jeg kunne.
- Hvordan passer livet i hæren deg? - Det er bra nok.
Men jeg har vondt for å finne meg til ro.
Det er vanskelig å gjøre det før rettssaken er avgjort.
Men den kan fortsette i mange år-
- uten å bli avgjort. Han kaller det slektsforbannelsen.
Hva John Jarndyce sier og hvordan det er, kan være forskjellige ting.
Dessuten er jeg ikke ansvarlig overfor mr Jarndyce eller noen.
La oss ikke snakke om det nå. Vi må akseptere den andres mening.
- Skjøtter du det juridiske selv nå? - Nei. Vholes gjør det.
Han arbeider virkelig hardt.
Mr Skimpole førte oss sammen. Det er jeg veldig takknemlig for.
Spiser De ikke med Deres venner, mr Skimpole?
- Ikke i kveld, mr Grubble. Best sånn. - Jeg forstår.
- Et nytt glass, mr Grubble. - Greit, sir.
Er mr Skimpole den passende når det gjelder forretningsråd?
Jeg ble også overrasket. Men Vholes fikk meg til å slutte å tvile.
Nå skjer det ting.
Utgiftene har økt, så klart, men det kreves for å få resultater.
Ada forstår alt det der, ikke sant? Det er like mye for din skyld.
Men tenk om det ikke blir noe, tross alt.
Tenk om du sliter deg ut med venting, uro, forhåpninger og utgifter.
Drømmen min var aldri å bli rik. Ikke din heller.
- Hvorfor ikke gi opp? - Gi opp?
Da kan vi leve fattige og lykkelige.
Jeg ville gjort det direkte, Ada. Pengene er uviktige.
Men?
Rettferd, for meg og Ada. Det er det eneste jeg vil ha.
Rettighetene mine skal ikke stanses av mr John Jarndyce eller noen.
La oss forlate alt det der og glede oss i denne stund.
Det gjør meg så glad å være hos dere begge igjen.
Han skal være hos oss hele dagen i morgen.
Kanskje vi kan holde ham igjen her, borte fra tingene i London?
Da husker han hvem han er. Den gamle Richard er ikke borte.
- Han elsker deg like mye nå. - Tror du det? Det gjør han nok.
Jeg gir aldri opp ham, hva som enn skjer.
Kan vi få ham til å bli her til mr Jarndyce er tilbake?
- Da kan alle bli venner igjen. - Vi kan prøve.
Følg med, nå. Det skal til fillekremmeren, og det.
- Bestefar... - Du også, hvis du sier imot.
- Hva er det der? - Den saken Kenges gutt nevnte.
Rosa bånd. De lå under stolen din.
Det er de brevene til kaptein Hawdon fra en dame.
Dette kan gi penger. Hvem er det? Ut! Inntrenger! Spioner!
Jeg bor her, mr Smallweed, og har rett til å være her.
Bare hvis jeg sier det. Jeg er husverten!
Vi skal heve leien og få ordentlige leieboere.
Høye jurister, parlamentsmedlemmer og yngre aristokratsønner.
Yngre aristokratsønner? Her? Neppe, mr Smallweed. Adjø.
Ikke sett nesa i været mot meg. Vi ses i rennesteinen!
Tenk om livet alltid kunne vært sånn, Ada.
Det kan det være, eller hva?
En vakker dag. Kanskje.
Ms Summerson! Så hyggelig!
Tusen unnskyldninger for at vi trenger oss på.
Hvem er dette? Er det...?
- Mr Coavinses eldste datter? - Ja, sir. Jeg heter Charley.
Charley? Du ser så fin ut nå. En heder for din stakkars far.
Jeg ga ham mye arbeid da han levde.
Hvis noen av dine brødre velger yrket, kan jeg gjøre det for ham.
- Ja, det virker sannsynlig. - Alltid like skarp, ms Summerson.
Kjære vene!
Jeg...
Jarndyce burde ha fulgt mitt råd.
De... De smitter vel ikke, håper jeg?
Overhodet ikke, mr Skimpole. De trenger ikke være redd.
- Får jeg spørre hvem Deres venn er? - Ja visst. Dette er mr Vholes.
Mr Carstones utrettelige advokat skal treffe klienten sin.
Nå vet De hvorfor vi er her.
Jeg håper at vi ikke forstyrrer.
Mr Carstone vil bli informert hver gang hans sak er oppe.
Det skal den i morgen. Derfor tok jeg diligencen.
Han vil nok fare til London øyeblikkelig.
- Er hans nærvær nødvendig? - Nei.
- Kan det gjøre noen nytte? - Det tror jeg ikke.
Jeg ser min klient nå. Unnskyld meg, ms Summerson.
Der har De det. Sunn fornuft, ansvar og respektabilitet i ett.
En prima person. Jeg hadde gleden av å føre dem sammen.
Hvordan gikk det til?
Vholes ba meg presentere ham, og jeg gjorde det.
Ble det betalt noen penger, mr Skimpole?
Ja, nå som De nevner det, så tror jeg at det skjedde.
Man kan kanskje si at Vholes bestakk meg.
Han ga meg noe. La oss kalle det provisjon.
Var det fem pund? Ja, det tror jeg.
- Jeg skjønner. - De forstår alt, ms Summerson.
Til tross for at De er så ung.
Jeg derimot, jeg forstår ingenting.
Et barn.
- Mr Smallweed? - Det er stengt!
Ut! Jeg pusser hundene på deg! Jeg orker ikke å holde dem!
Det er meg. Guppy, ved Kenge & Carboys.
Guppy? Kom hit. Stans der. Rykk meg opp, Judy.
- Hva vil De? - Har De funnet de brevene?
Hvilke brev? Vi har brev opp til haken.
Rosa bånd. En dames håndskrift. Adressert til kaptein Hawdon.
Jaså, de brevene. Nå husker jeg. Hva skjer hvis jeg har funnet dem?
- Da vil min klient kjøpe dem. - Deres dameklient.
For en nominell sum? Hva er den summen?
Ti pund?
Ti pund! Ser jeg ut som en nyfødt, mr Guppy ved Kenge & Carboys?
Hvis jeg får se på dem, kan jeg kanskje betale litt mer.
Har De dem eller ikke?
- Mr Guppy. - Mr Tulkinghorn. God dag.
Forretninger, mr Guppy? Kenge & Carboys forretninger?
- Nei, sir. - Har De startet eget byrå?
Nei, sir. Det er en privat klient.
I Deres arbeidstid hos Kenge & Carboys?
- Mr Kenge blir sikkert interessert. - Jeg ber Dem, ikke gjør det.
Hva heter Deres private klient?
Det kan jeg ikke avsløre, sir.
- Er De sikker på det? - Ville hester kan ikke trekke det ut.
Ikke det?
- Gå vekk, mr Guppy. - Jeg snakket med mr Smallweed.
Adjø, mr Guppy.
Ja visst.
Han ville ha brevene.
Lot De ham se dem? Sa De at De hadde dem?
Nei. Da jeg så navnet Hawdon, tenkte jeg at De ville ha dem.
Nettopp.
Jeg vil ha noe for dem, mr Tulkinghorn.
Jeg betaler 250 pund for brevene.
Hvis De benekter at De noensinne har sett dem.
De vet ingenting om kaptein Hawdon i forbindelse med en dame-
-eller noe annet.
- Går De med på det? - Ja.
Da er våre forretninger over. Sekretæren min gir Dem pengene.
Adjø.
Avgifter for letingen, nærvær og diverse utgifter.
- Og jeg har besøkt Dem. - Ja visst, men...
- Vi gjør vel fremskritt? - Vi er svært aktive, mr Carstone.
Vi jobber virkelig hardt. Ingen steiner forblir usnudd.
Ja. Det er bra.
Om det bare ikke hadde vært så dyrt!
Det er sånn det er, mr Carstone. Man får ingenting gratis.
Er sir Leicester og lady Dedlock fortsatt i byen?
Nei, sir. De returnerte til Chesney Wold.
Da får jeg besøke dem der.
- Du har varsomt håndlag, Rosa. - Takk, my lady.
Det er lindrende. Jeg trenger lindring.
Vi er alle bedrøvet i dag, Rosa.
Sir Leicesters kandidat tapte valget.
- Er du interessert i politikk? - Nei, my lady.
Ikke jeg heller.
Men han synes å ha blitt beseiret av mr Rouncewells kandidat.
Sir Leicester er sint på mr Rouncewell.
Han tror at mr Rouncewell vil styrte aristokratiet.
Jeg bryr meg ikke det minste.
Men det er trist å se sir Leicester så nedslått.
Er det derfor De er nedtrykt, my lady?
Det, og det faktum at mr Tulkinghorn skal spise her.
- Syns De ikke om mr Tulkinghorn? - Nei, det gjør jeg ikke.
Hjemme igjen! Og huset mitt er i utmerket stand.
Ingen røvere? Ingen spøkelser? Ingen troll?
Vi har hatt et besøk. Richard. Mr Carstone hilste på.
- Var Rick her? - Er De ikke sint?
Nei, overhodet ikke. Det var synd at jeg omgikk ham.
Han hadde nok ikke besøkt huset hvis De hadde vært her.
Er han fortsatt slik? Der blåser det østlig vind. Rick...
Vi prøvde å få ham til å bli, men han ble kalt av gårde.
- Hæranliggender? - Dessverre ikke.
- Rettsanliggender? - Ja.
Han har en ny advokat. Mr Vholes. Presentert av mr Skimpole.
De tar seg godt betalt, uten tvil.
Stakkars Rick.
Ja, ja, ja... Takk.
Jarndyce mot Jarndyce.
- Ja, mr Brownlow? - Søknad for kostnader.
Det er jeg sikker på. Flere? Jeg hører på det nå.
Resten av de skriftlige utsagn og framstillinger som skal høres, -
- det viktige, utsettes til onsdag om fjorten dager.
Rouncewell, som var gjest i mitt hus, gjest under mitt tak, Tulkinghorn, -
-har gått imot meg, med pøbelen.
Han ville ta Hennes nådes kammerjomfru og utdanne henne!
- Som om Chesney Wold ikke dugde. - Jeg vil ikke skilles fra henne.
Slike personer er stolte på sin måte.
Kanskje de opplevde at Rosa var besudlet av forbindelsen.
Besudlet? Absurd.
Jeg hørte nettopp en historie om en mann fra mr Rouncewells by.
Datteren hans fikk oppmerksomhet av en dame.
Ja? Fortsett.
Damen var vennlig mot piken og hadde henne alltid nær seg.
Alt gikk bra. Men damen hadde en hemmelighet.
Hun hadde tidlig i livet sitt vært forlovet med en kaptein i hæren.
Hun giftet seg aldri med ham.
Men hun fødte et barn, som han var faren til.
Sjokkerende.
Flere år senere kom sannheten fram.
Mannen fra Rouncewells by tok sin datter fra damen etter det.
Han sa at hun var blitt besudlet av forbindelsen.
Under slike omstendigheter, hvis slikt er mulig, kan man forstå det.
Men faktum er at slike omstendigheter er utenkelige.
Slik atferd forekommer ikke.
Nettopp. Det kan ikke være en sann historie.
- Hvor lenge har De visst det? - Jeg har mistenkt det lenge.
Men kjent sannheten en kort stund.
- Måneder? - Dager.
- Skal De avsløre meg? - Jeg har ikke bestemt meg ennå.
De kan spare Dem for bryderiet.
Jeg forlater Chesney Wold i kveld, for godt.
Nei, det gjør De ikke. Hør på det jeg har å si.
- Fortsett. - De skal vite én ting, lady Dedlock.
Den eneste jeg bryr meg om i dette triste tilfellet, er sir Leicester.
Hvorfor får jeg da ikke dra min vei?
Deres flukt ville spredd sannheten.
Slektens heder ville vært fortapt. Det er utelukket.
Sir Leicester og familiens ære er en og samme sak.
Sir Leicester, baroniet, forfedrene og Chesney Wold.
Så dette må holdes hemmelig, hvis det er mulig.
Han får ikke drives til vanvidd eller havne på sitt dødsleie.
Fortsett.
Min erfaring er at de fleste bør la være å gifte seg.
Jeg tenkte slik allerede da sir Leicester giftet seg.
Men gjort er gjort.
Nå ber jeg Dem tenke over det som vi begge kjenner til.
Jeg skal gjøre det samme.
Skal jeg fortsette å leve dette livet, med all dets lidelse, -
-som De ønsker, dag etter dag?
Jeg er redd for det, lady Dedlock.
Jeg er ikke sikker på at jeg kan gjøre det, mr Tulkinghorn.
Det må De, lady Dedlock, for Deres manns skyld.
De må det for familieærens skyld.
Tekst: Lars-Kristian Holmsen www.sdimedia.com